SPAIDERVIKŲ KRONIKOS
PO 80 METŲ
Štai ir namas.
Toks ir liko mano prisiminimuose.
Paskutinį sykį čia buvau, kai man buvo mažiau metų, nei tau.
Koks didelis.
Galėsiu laikyti didesnius naminius gyvūnus, taip, mama?
Žinoma! Laikyk karvę! Arba visą jų pulką.
Bandą.
Ir bandą. Ką manai, Džaredai?
Džaredai?
Taigi, pirmyn.
Viskas gerai, pone Tibsai.
Čia dvokia senais žmonėmis.
Tai tik pastebėjimas, ne vertinimas.
Tu pyksti dėI to, kad kraustomės. Supratau.
Ko tikiesi pasiekti savo tylos protestu?
Bent jau pripažink, kad su savo pykčiu
žadėjai tvarkytis kitaip.
Nors linktelėk galva.
Arba mirktelėk.
Nieko.
Mal, pasiimkite savo su Saimonu daiktus.
Palaukite koridoriuje, kol surasiu ekektros dėžutę.
Gerai, mama.
- Lipk iš mašinos. - Tu man ne mama, Malore.
Aš dar blogiau, nei mama. Nes ji nesimuša.
- Lauk iš mašinos! - Ačiū!
Liaukis! Ir baik vieną sykį elgtis kaip pašlemėkas!
- Elgsiuosi kaip norėsiu. - Nesielgsi!
Čia atvažiavom, kad mama galėtų dirbti, todėI liaukis!
- Saimonai, pulk ją! - Aš pacifistas.
Apsimetinėji visažine?
- Žinau tai, ko nežinai tu. - Ir ką tu žinai?
Nieko.
- Ačiū, kad padėjai, brolau. - Į konfliktus nesiveliu!
- Ką darai? - Dėlioju daiktus.
Kam? Juk sakiau, kad čia būsim neilgai.
Rytoj atvažiuos tėtis ir pasiims mus su savimi.
- Žinau, bet kaip mama? - Jai liks Malorė.
Juk negalime čia likti ilgam, tu tik pažiūrėk.
Juk šie namai pamiršti laiko.
- Ir čia dvelkia... - Senų žmonių kvapu, žinau.
Druska. Druska ant palangės.
Taip. Ant visų palangių.
Manau, ji čia jos pribarstė.
- Ar čia ta kvaiša ir jos vyras? - Ne.
Tai Artūras Spaidervikas, mūsų protėvis.
O mergaitė - toji kvaiša. Tiksliau, teta Liusinda. Jo duktė.
Ji čia gyveno, kol jos neišvežė...
į beprotyną.
Taip.
O kodėI ją ten išvežė?
Nes ji tvirtino, kad jos tėvą užpuolė.
Kas?
Fėjos.
Būtent.
Mūsų beprotė tetulė čia gyveno visą gyvenimą!
Man šito tikrai nenutiks. Tau taip pat.
Pokalbis baigtas.
Ar kas matė mano raktus? Palikau juos čia.
Ne.
Spėju, kad teta Liusinda labai mėgo avižų košę su medumi.
Ir pomidorų padažą.
Kur mano medalis už fechtavimąsi, Džaredai?
- Gal kabo ant tavo lovos? - Jo ten nėra.
Rask lovą, rasi ir medalį.
Kalbu ne apie lovą.
Visai nekalbėsiu su tavimi, kol negrąžinsi man medalio.
Pažadi?
Tau teks pripažinti jo buvimą,
kad gautum iš jo medalį.
Ačiū, Spokai. Esi federacijos pasididžiavimas.
Džaredai, atiduok.
Neėmiau aš tavo medalio!
- Melagis! - Konfliktas.
Užsičiaupk, Saimonai.
Mums šitaip negalima.
Nauja vieta. Nauji namai. Naujas darbas.
Naujas mūsų gyvenimas.
TodėI palikime senus kivirčus praeityje.
Žinoma, šis namas nėra tobulas. Bet mes pasistengsime,
jei norėsime, kad mums čia būtų gera.
- Sutarta? - Sutarta, mama.
Nutilkit!
Tėtis.
Taip, atvažiavome.
Koks ten triukšmas?
Tiksliau, nenoriu žinoti.
- Tiesiog ne ir viskas. - Eisiu paieškoti medalio.
Aš tau padėsiu.
Ką?
Čia tavo tėtis.
- Labas, tėti. - "Sveikas. "
Kaip Adamsų šeimynėlės dvaras?
Puikus, jei tau patinka
didžiuliai vaiduokliški namai gūdžiame miške.
- "Negali būti. " - Rimtai. Čia nieko nėra.
- Pamatysi. - "Klausyk... "
- Rytoj atvažiuosi, taip? - "Galbūt. Pasistengsiu. "
KodėI galbūt?
Mums reikia pasikalbėti.
Bet rytoj gali ir nepavykti.
- Suprantu. - "Puiku. "
- Bet tu pasistenk, gerai? - "Žinoma. "
Iki greito pasimatymo.
- "Iki, sūnau. " - Viso, tėti.
Ką tu jam pasakei?
Negi negali bent apsimesti, jog nori, kad jis mus aplankytų?
Džaredai Greisai, padėk tą šluotkotį!
- Kažkas sienoje. - Tučtuojau!
Žadėjai, kad supykęs nesidaužysi!
O aš pažadėjau, kad liausiuosi šaukti. Labai prašau, nedaryk to.
Mes sutvarkysime, mama. Eik miegoti. Tau reikia pailsėti.
- Puiki idėja, bukagalvi. - Nutilk.
Kažkas juda sienoje.
Gal voverė. Jų daug šiose vietovėse.
Arba žiurkė.
Skylių sienoje daugiau nereikia!
Žinoma, aš visada kalčiausias.
Pažiūrėk.
Juo į viršų keliamas maistas.
Mamos raktai.
Mano medalis!
Ką? Manai, kad tai mano darbas?
Tu mane pričiupai, Mal.
Paslėpiau medalį ir dar sieną perklijavau.
Nežinau, kaip tu padarei.
Bet tu visada kreti tokias nesąmones.
- Dabar tu viską sutvarkysi. - Sakei, kad mes sutvarkysime.
Mes reiškia tu.
Saimonai, nenori pažiūrėti, kur galima juo pakilti?
Ne.
ĮSPĖJIMAS!
"DŽAREDAl, SAKAU, EIK IŠ ČIA GRElČIAU"
Saimonai!
Saimonai, pabusk!
Pakilau, o ten slaptas kambarys. Viršuje.
Ten stalas ir skrynia. Ten radau šią knygą!
- Ten dar kažkas buvo! - Voverė?
Ne voverė. Nebent voverės moka rašyti.
Ant dulkėtos lentos ji parašė "Džaredai, eik iš čia greičiau. "
Oho.
Tai išties neįmanoma.
Jau vėlu.
Eik miegoti.
Įspėjimas! "Nedrįsk atversti knygos šios,
"nes neišsaugosi galvos savos.
"Jei skaityt ją pulsi, su mirtim tu susidursi. "
ARTŪRO SPAIDERVIKO
VADOVAS PO APLINKINĮ PASAULĮ
Kaip jums pavyko ištrūkti?
Brangus skaitytojau,
savo rankose laikai viso mano gyvenimo darbo rezultatą.
Netrukus išvysi pasakiškas
esmes, kurios gyvena tarp mūsų,
tačiau slapstosi bei maskuojasi.
Šioje knygoje surasi būdus bei technikas,
kurių pagalba pamatysi tai, ko paprastai žmogus nemato.
Paslaptys, kurias tu sužinosi, buvo saugomos per amžius.
Yra kai kas, kas netrokšta šių paslapčių atskleidimo.
Esmės, kurias pamatysi, yra išties nepaprastos,
ir daugelis jų trokšta likti nepastebėtomis.
Tačiau ilgainiui man pavyko užsitarnauti jų pasitikėjimą.
Man išties džiugu kai kurias jų vadinti tikrais draugais.
Tačiau yra ir tokių, kurios "atvirai sakau" - "pasibaisėtinos. "
Tamsos esmės tarnauja vienam
pabaisai Malgaratui.
"To dar nebuvo" -
vienoje knygoje surinktos žinios apie fantastinį pasaulį.
Todėl meldžiu tave išmintingai naudoti šias žinias.
Nes pabaisa Malgaratas padarys
bet ką, kad tik gautų šią knygą.
Jei jis gaus šioje knygoje išdėstytas žinias,
neabejoju, kad jis jas panaudos patiems pikčiausiems tikslams.
Jis moka pasiversti bet kuo,
todėl privalai nuolat būti būdrus.
Savo siaubui, turiu pripažinti,
kad kuo daugiau sužinau, tuo didesnis pavojus
ima grėsti mano artimiesiems. Todėl būk būdrus, skaitytojau.
Maldauju tavęs, būk būdrus.
Mama!
- Kas vyksta? - Gelbėkite!
Kas čia įvyko?
- Nejudėk. - Nukirpk, mam!
- Gerai, nusiramink. - Mama, prašau!
Nukirpk ir viskas!
Atsinešk žirkles! Man nusispjaut!
Kas įvyko?
Jis sugadino man plaukus! Lšvyk jį iš čia!
Džaredai, šįkart peržengei visas ribas.
Šito aš nedariau!
Dvi valandas tupėjau skrynioje ir skaičiau!
Paklausk Saimono.
Jis tikrai tupėjo skrynioje.
Vadovas.
Mama, kirpk!
Man tai nepatinka.
Už tai aš tau padėsiu sugauti švilpiką ar dar ką.
Turiu treniruotis. Nezysk.
Saimonai!
Taip nesąžininga. Jis mane išblaškė.
- Ką reiškia "malšinti"? - Malšinti?
Mažinti ne kiekybiškai, bet kokybiškai.
- O paprasčiau? - Švelninti.
Ar tam čia atėjai? Atsiprašymas nepriimtas.
Aš neatsiprašinėju, nes aš nekaltas! Jis kaltas.
Šiame name gyvena naminukas ir jis nori, kad išvyktume.
Oho, tai bent.
Pasirodo, moki skaityti!
Šiame name kažkas gyvena ir
Artūras Spaidervikas tai žinojo.
TodėI ir parašė šitą knygą!
Aš kiek pasimetęs? Ką reikia malšinti?
- Naminuką? - Ne. Aitvarą.
Vadinasi, čia yra ir naminukas ir piktybukas?
Supykęs naminukas virsta piktybuku.
Malorė suardė jo lizdą.
Jis mėgsta medų.
- Štai kam tiek medaus. - Tikrai?
Neklausyk jo, Saimonai.
Einam valgyti.
Labas!
Atleisk, kad sugadinau tavo namą. Padariau tau naują.
Atnešiau tau medaus.
Skaičiau, kad tu jį mėgsti.
Tikiuosi.
Tikiuosi, kad jis tave apmalšins.
Aš čia pabūsiu.
Labai tikiuosi, kad tu egzistuoji.
O, jergutėliau...
Skanumėlis. Skanus medutis.
Štai, imk dar medaus!
Nederėtų. Na, jei jau taip prašai.
Jergau, kaip skanu!
Kur tu? KodėI tavęs nematau?
Nematei, dabar matai, jei to norim mes tiktai.
Mes? Kalbi apie tas esmes,
apie kurias rašė Spaidervikas?
Knyga! Vajė!
Atleisk, šeimininke, nuvyliau tave! Nuvyliau!
Tavo prašymas buvo paprastas. Saugoti knygą!
Saugojau ją kiek galėjau,
net į skrynią ją padėjau.
Bet tu naršei, naršei, kol knygą suradai!
O ji buvo pavogta iš skrynios!
Kvailas tu vaikiščias!
Idiote! Tu aklas? Juk aiškiai matei raštelį!
Gal skaityt nemoki?
Kam man rašyti, kai niekas neskaito?
Atleisk. Imk medaus!
Ne! Manęs tuo nepapirksi!
Kaip skanu.
O jie man sako, kad aš nemoku valdyti pykčio.
"Saugok knygą. Niekam jos neduok!"
Kas tavęs prašė ją saugoti?
- Palauk! Ką aš pasakiau? - Saugoti knygą...
Argi tai sudėtinga? Turėjau tiesiog ją saugoti.
Artūras Spaidervikas.
Jis ją parašė ir prašė tavęs saugoti.
Sakiau jam "Šeimininke, geriau sunaikinam ją."
O jis man "Reikia, kad ji liktų
"rate, toliau nuo pabaisos. "
Kalbi apie Malgaratą?
Ilgus metus saugojau, kol neatėjo šitas mulkis!
Ratas, ratas, rateliukas, bet atėjo tas berniukas!
Stop! Koks ratas?
Taip, skaičiau. Apsauginis ratas.
Jis saugo namą, kuriame yra knyga.
Kas jie? Aš nieko nematau.
Katinėli, eikš čia!
Metas pusryčiauti! Pone Tibsai!
Ką padarei Saimono katinui?
Jiems reikia ne katino, o knygos!
Kas ten?
Goblinai! Jie čia!
Ir tik dėI to, kad ėmei mojuoti
knyga jiems po nosimis, pašlemėke!
Saimonai!
Pirmyn! Pažiūrėk, ką pridirbai!
Jie išsineša Saimoną! Kas čia vyksta?
Akmuo! Žiūrėk pro akmenį!
Kas tai?
Ne! Ne!
- Knyga liks čia, antraip visi žūsime! - Man jos reikia! Paleisk!
Jis turi likti rato viduje!
Mama!
- Kur mama? - Darbe. Vyriausioji aš.
Kur bėgi?
Psichas!
Gelbėkite!
Ką jūs darote? Padėkite!
Duokš koją! Koją!
Tai ne koja!
Čia koja! Netikėliai.
Dieve mano!
Nejudėk!
Lėtai pakelk koją.
O, skanumėlis. Neik ten. Jie tave pamatys! Nebent...
Tavo pusėje.
Reikia sutvirtinti mūsų sąjungą.
Kas? Labai skanu.
- Kas tu? - Aš Paršažvygis.
Vykdau misiją - sunaikinti pabaisą Malgaratą,
išžudžiusį visą mano šeimą!
Gali padėti išgelbėti mano brolį? Prašau.
Ketinau tai siūlyti, tik laukiau, kol išleisi mane iš narvo.
- Tai išleisk! - Gerai, gerai.
Atidaryk. Taip, taip.
Dabar stok už manęs ir nė žodžio.
Planas toks.
Susirasiu ten saugią poziciją ir bandysiu juos nuvilioti.
Tada tu nerk ten su peiliu ir pribaik tą žvėrį.
Geras planas. Protingas.
Kokį žvėrį?
Pabaisą. Malgaratą!
- Aš noriu išgelbėti brolį. - Ir vėI tu apie brolį?
Jei juos visus nudėsim, bus lengviau jį išgelbėti.
Mesk akmenį.
Tau prireiks abiejų rankų, kad pasmaugtum gobliną.
Bet kaip aš matysiu...
Dešimt balų!
Suteikiau tau regėjimą. Lš nieko kito regėjimo tu negausi.
Kaip šlykštu!
Nėr už ką. Einam.
- Saimonai! - Džaredai.
Džaredai, kas čia vyksta? Lštrauk nane iš čia.
Laikykis.
Tuojau prapjausiu.
Traukis!
Slėpkis!
Malgaratai... Malgaratai...
- Ką jie daro? - Kviečia Malgaratą. Pasiruošk.
Tai Malgaratas?
Šito pabaisos jūs visi bijot?
Šito senuko?
Netikėk tuo, ką matai.
Jam to ir tereikia.
Meldžiu atleidimo.
Prašiau savo bičiulių pakviesti tave į susitikimą.
Tačiau jie truputį persistengė.
Tokie jau tie goblinai.
Priimk mano atsiprašymą.
Kam aš tau reikalingas?
Ne tu man reikalingas.
Man reikalinga tai, ką turi.
Artūro Spaiderviko knyga.
Žinau, kad tu ją radai.
Galėsi ramiai sau grįžti ten, iš kur atėjai.
Tik atiduok man tą knygą.
Aš jos neturiu.
Pats pažiūrėk.
Apieškot jį.
Jei Malgaratas sužinos tos knygos
paslaptis, jis mus visus užmuš.
Paslaptis, jis mus visus užmuš.
Jis silpnas žmogaus kūne. Dabar arba niekada.
Mirtis pabaisai!
Paukštis!
Skanumėlis! Eikš čia!
Aš tuoj. Žudyk jį, jei gali. Atmink planą!
Greičiau!
Kišenes. Apžiūrėkite kišenes!
Kišenes!
Čia kišenės, idiote tu!
Šeimininke, tai viskas, ką radom.
Ar knyga pas juos?
Ne.
Bet aš žinau, kur ji. Nueisiu ir atnešiu. Prisiekiu.
Aš pasitikėsiu tavimi.
Jei atiduosi man knygą,
tavo gyvenimas tekės sena vaga, lyg nieko nebūtų nutikę.
Bet jei ne,
tuomet man teks paprašyti kitų, kad jie man atneštų knygą.
Eik.
Bėk.
Malgaratai... Malgaratai... Malgaratai...
Tu mane nuvylei, Raudonkepuri!
Jų yra du ir abu vienodais veidais!
Džaredas ir ne Džaredas. Mes atitempėme ne tą.
Tai suraskite Džaredą, paimkite knygą
ir nužudykite juos visus!
Lšeiname!
Kvailys, kvailys!
DėI tavo kaltės tie padarai manęs vos neužmušė!
- Jie netoli. - Aš nebegaliu.
Einam namo ir atiduokime jiems tą daiktą.
Ji mano kuprinėje.
- Tai atiduok! - Ne. Jie vis tiek mus užmuš!
Duokš!
Knyga!
- Laikykit juos! - Bėgam!
Paskui juos!
Pačiupkit juos ir suplėšykit į gabalus!
Tik ne knygą! Saugokit knygą!
Džaredai! Čionai! Padėk man!
- Nusiramink! - Laikyk juos!
Namą juosia apsauginis ratas.
- Jo viduje mes saugūs. - Štai kur jūs.
Aš čia vadovauju, todėI manęs
neįspėję niekur nebėgiokite.
Malore, čionai!
Nešauk ant manęs.
Bėk prie paradinių durų!
Niekur aš nebėgsiu. Ir nemėtyk akmenų į mane.
Klausyk jo! Tave apsupo goblinai!
Eik į rato vidų!
Jis jau ir tave įtraukė, Saimonai.
Kiek kartų galiu jums kartoti - goblinai neegzistuoja.
Kas čia vyksta?
Malore, jie maži. Taikykis žemiau kelių. 10 val. Kryptis.
10 valanda!
Malore, 12 val.!
Už tavęs! 6 val. Kryptimi!
3 valanda!
Eikš atgal! Tu saugi.
Dabar tiki manimi?
Mama!
Geruoju tai nesibaigs. Mama!
Labai blogai.
Mama!
- Kas tie padarai? - Sakiau jau, goblinai.
Viskas gerai, Saimonai.
Ne, negerai!
Jis teisus. Ką aš sakau? Žinoma, negerai!
Kiek jų ten?
Nežinau. Sėdėkit čia, aš tuoj.
Per jį mes žūsime!
Spausk.
Ką spaust?
Ko jiems iš mūsų reikia?
Knygos.
Jie plūste plūsta. Lš visur!
Pats matau.
To negali būti.
Kur gavai tą knygą?
Ten buvo raštelis su įspėjimu
neskaityti ir tu perskaitei?
Juk tai knyga. Nemaniau, kad ja iššauksiu kažkokius goblinus!
Būtent! Tu niekada nieko nemanai!
Negalvoji, o darai!
Jei nekalbėtum, aš pagalvočiau.
Tu pridirbi, o mums kentėti.
Jei jau esi tokia protinga, pasakyk, ką man su ja daryti.
Jei tiems goblinams jos reikia, tai atiduokim!
Ne!
Ar neaiškiai pasakiau - tik paliesk ir bus blogiau!
Liaukis! Raminkis!
Atnešk medaus!
- Ką? - Nešk!
Nagi, paliesk, pamėgink!
- Eik! - Liksi be pirštų!
- Jei atiduosi, visiems bus galas! - Aš saugosiu knygą.
- Malore! - Einu!
Tuojau gausi medaus.
Nereikia man tavo šlykštaus medaus!
- Viskas gerai. - Gerai?
Viskas taip negerai,
net nežinau nuo ko pradėti.
KodėI aš jį matau be akmens?
Nes jis leidžiasi matomas.
Timbltekai, kas nutiks, jei goblinai gaus knygą?
Mirsiu aš, mirsi tu, mirsim mes visi kartu.
- Kaip tai mirsime mes visi? - Tai reiškia, kad mirsime.
Jam jokiu būdu negalima sužinoti paslapčių. Pabaisa nepatikimas.
Jis teisus. Negalime jos atiduoti Malgaratui.
Jis mus visus užmuš. Pats girdėjau, kaip jis tai sakė.
Tai sudeginkim ją.
Atleisk, šeimininke. Atleisk mums!
Duok knygą!
Palauk!
Tu laimėjai. Esi stiprus, protingas žmogus berniukas.
TodėI nekvailiok. Atiduok mums knygą. Paliksime tave ramybėje.
Netikiu tavim!
Ne!
Tai pridirbai! Dabar pasigailėsi!
Knygą!
Knygą... Knygą... Knygą...
- Šalta. - Rate amžinai nebūsit.
Vos žengsite žingsnį lauk, mes jus ir čiupsim.
Knyga užkerėta.
Kad būtų apsaugota.
Puiku.
- Jie išeina. - Matau.
- Jie niekada neišeina! - Girdėjau.
- KodėI jam taip reikia tos knygos? - Nežinau.
Tai sužinok!
Malgaratas rato nepramuš,
tad esam saugūs jo viduje.
Iki kada?
Jei čia ilgai būsime, tapsime tokie, kaip ji.
Palauk.
- Ji gali mums padėti. - Teta Liusinda? Baik juokus.
Mes net nežinome, kur ji dabar.
Ji Vudheiveno klinikoje.
Bet kaip ten nusigausi?
Už rato jie tave pačiups.
Timbltekas žino slaptą kelią.
Bet knyga turi likti namuose.
- Štai. Visi saugūs. - Gerai. O dabar paskubėkite.
Regis, supratau.
Tai slaptas tunelis. Veda iki miesto.
Maždaug mylią į tą pusę.
Pirmi laiptai į viršų. Klinika štai čia.
Ačiū.
Pasiruošusi?
Dabar pasiruošusi.
Tada pirmyn.
Saimonai, tau negalima eiti. DėI kojos būsi labai lėtas.
Žinau. Radau štai ką, tau bus lengviau matyti.
Pirmyn!
- Ar jūs čia? - Pasirodykit!
Aš čia, ant slenksčio.
Ateikite čionai. Čionai.
Norite valgyti?
Atidaryk greičiau! Ateina! Daryk duris!
Džaredai, greičiau!
Bėk! Bėk!
Palauk, palauk!
Čionai, čionai.
Kaskite! Kaskite!
Pirmyn!
"Gynyba nuo goblinų?
"Pomidorų padažas degina jų odą lyg rūgštis.
"Acto garai dusina.
"Druska akina.
Yra dar kas nors? Kas rašoma knygoje?
- Traukis nuo knygos! - Gerai, tu atversk.
Kur tai? Kur parašyta? Kur?
O, ne. Džaredas.
- Ką padarėte?! Melagiai! - Tai ne aš.
Jūs visi melagiai! Kur knyga?
- Pasiėmei knygą? - Reikia parodyti ją Liusindai.
Kuris kelias į miestelį?
Kvieskit trolį.
Į kairę!
- Požemių trolis. - Bėk!
Čionai!
Džaredai, eikš!
Jūs sveiki? Ar aš kažką partrenkiau?
Taip. Ačiū!
Tada spaudi F1, paskui tarpas, tarpas.
Tada shift-return ir grįžti į bendrą sumą.
Žinau, kad turi daug atsiminti. Pabandom iš naujo.
Štai.
Pomidorų padažu tikrai galima užmušti gobliną?
Džaredai, einam.
- Kur taip skubate? - Nekantraujame ją pamatyti.
- Gražios gėlės ir špaga. - Užsiiminėju fechtavimu.
Liusinda? Sutik svečius.
Ir vėI druska.
Viskas gerai.
Teta Liusinda?
Aš Malorė Greis, o čia mano brolis Džaredas.
Mūsų mama Helena.
Norime jūsų kai ko paklausti.
- Mes atsikraustėme į jūsų namą. - Ką?
Ne, ne, ne.
Ten nėra saugu.
KodėI ten apsigyvenote?
Mama sakė, kad jai padovanojote, nes ji vienintelė paveldėtoja.
- Ne, turite kuo greičiau iš ten dingti. - Mes negalime.
Neturime daugiau kur eiti.
- Ten nesaugu, jūs nesuprantate. - Suprantame.
Mes viską žinome. Mes matėme.
Viskas gerai, jie matė.
Ne, tai ne jums.
Jei jų paragausi, žmonių maistas taps bjaurus.
- Lš kur žinai? - Radau knygą.
Parašytą jūsų tėvo.
Į vidų, greičiau!
Ar žinai, ko gali sulaukti išnešdamas ją už rato?
Ar žinote, kas bus, jei ji paklius į blogas rankas?
Nežinome. TodėI ir atnešėme ją tau.
Vadinasi, neskaitėte.
Jis perskaitė.
Vadinasi, žinote daugiau, nei jums reikia.
Jūsų gyvybėms gresia pavojus.
Negi neskaitei įspėjamo raštelio?
Prašau. Nežinome, ką daryti.
Negi negali mums pasakyti, kas mums pagelbėtų?
Ši knyga mano šeimai atnešė vien skausmą bei širdgėlą.
Tiesą papasakius, ši knyga - visas tėvo gyvenimas.
Paskutinį sykį, kai jį mačiau, jis buvo kažko sunerimęs.
Kone paklaikęs.
Pamenu, kaip jis lakstė aplink namus
su iš siaubo išplėstomis akimis.
Tądien jis padarė ratą.
Gavęs šią knygą, Malgaratas sunaikins visas gerąsias būtybes.
"Ir niekas jo nesustabdys" - "net žmonės. "
Tada jis taptų galingiausias šiame pasaulyje.
Mano tėvas iškart ėmėsi visko, kad tik mus apsaugotų, išskyrus...
Šeimininkas turi sunaikinti knygą.
Ne! Reikia ją saugoti rato viduje,
kad pabaisa nepasiektų.
Man reikia daugiau laiko, Timbltekai. Dar laiko.
Bet apie ratą aš nežinojau.
O, ne!
Liuse!
Nulipk nuo tų nuodingų grybų!
- Ką? - Neik už rato!
- Negirdžiu. - Liuse! Ne!
Tėti! Padėk man! Kažkas mane tempia!
Paleiskite ją!
Liuse, eikš! Lik čia!
- Lik rato viduje! - Tėti, kas čia vyksta?
Neik už šitų grybų!
Kas tai? Tėti, kas tai?
Pasakyk!
Tėti! Tėti? Tėti?
Silfidės saugo fėjų pasaulį.
O tai, kad tėvas išsiaiškino jų paslaptis, grėsė jų saugumui.
Todėl jos išgelbėjo jį nuo goblinų,
bet atėmė jį iš manęs.
- Tėti! - Liuse! Aš grįšiu!
Kasdien žiūrėdavau į tą takelį
ir svajodavau,
kaip jis ateina pas mane.
Ir vėI mane apkabina.
Bet jis taip ir neatėjo.
Vieną naktį susapnavau sapną, kuriame mačiau jį miške.
Taigi, išėjau ji ieškoti.
Bet kažkas man neleido.
Kai jie sako, kad tai mėginimas nusižudyti, o tu jiems sakai,
jog tave puolė goblinai, jie uždaro tave čia.
Jie pamanė, kad perskaičiau tėvo knygą.
Malgaratas nesiliaus, kol nesužinos tų paslapčių,
o tai reiškia, kad jums gresia mirtinas pavojus.
Padėti jums gali tik vienas žmogus.
- Kas? - Mano tėvas.
Tavo tėvas? Bet jis miręs.
Ne! Jis ne miręs.
Elfas man pasakė, kad jis gyvas,
tik silfidės jį pagrobusios.
Privalote jį rasti,
nunešti jam jo knygą ir paprašyti, kad jis ją sunaikintų.
Tai vienintelė jūsų viltis!
Duokš!
Koks siaubas!
Mama?
Netikėliai!
- Beverčiai! - Palauk, o kas tai?
Buvai jau pačiupęs knygą,
o man atneši tik kelis puslapius apie undines!
Skauda!
"Apsauginio rato burtai?"
Atleisk man, šeimininke.
Kai patekės mėnulis, knyga bus mano!
Raudonkepuri, reikia paruošti stebuklingą skystį.
Negerai.
Reikia surasti žmogų berniuką. Reikia jį įspėti.
O gal verčiau pasislėpsiu. Geras planas.
Vadinasi, radai knygą,
kurioje parašyta, kaip pamatyti fėjas, goblinus ir elfus ir...
ir visa kita.
Sakiau, kad netikėsi.
- Ką tu manai, Mal? - Tai tiesa, mama.
Negi manote, kad aš tokia kvaila, kad nesuprantu, ko jūs siekiate?
Jums nepatinka namas
ir norite grįžti atgal į Niujorką!
Aš jums dar sykį aiškiai sakau:
Šito nebus.
Nes mes negalime sau leisti Niujorko.
TodėI tėtis išėjo.
Nesupratau?
Kai tau sakoma tai, ko nenori girdėti,
tu neklausai ir imi šaukti.
Su tėčiu irgi taip buvo.
- Liaukis. - Mačiau tave.
Matei tai, ką norėjai matyti.
Tu neklausei ir todėI jis išėjo.
Lipk lauk.
- Ką? - Lipk lauk.
Mielai.
Nekenčiu tavęs ir nenoriu su tavim gyventi!
Gal reikėjo jam pasakyti tiesą?
Eik į vidų, Mal. Pasikalbėsime, kai grįšiu namo.
Kokie mes stropūs ir gudrūs.
Knyga! Ką padarei knygai?!
- Aš su juo pakalbėsiu. - Dėmė!
Žadėjai neimti knygos!
- Tu jį apgavai! - Žinau. Apgailestauju.
Džaredai? Ateik pažiūrėti.
Matai? Nėra goblinų.
- Manai, jie pasidavė? - Klystate!
Goblinai niekada nepasiduoda. Jie tokie kvaili, kad nežino kaip.
Jų nepermauldausi. Ir dabar jie kažką rezga.
TodėI atėjau pas jus.
Dabar pats metas...
Paukštis! Paukštis!
Eikš pas mane, nenuskrisk!
- Kas jis toks? - Paršažvygis.
Palauk.
Ar paukščiai gyvena šiuose nameliuose?
Taip.
Genialu. Kas tai sugalvojo?
Pakaks tiesiog įkišti liežuvį!
Paršažvygis.
Sakei, kad goblinai kažką rezga. Ką?
Jie gavo kelis knygos puslapius. Nelemta knyga!
Tu nesupranti! Tai aš Spaidervikui
pripasakojau goblinų paslapčių.
Bet Malgaratas vieno pavogto lapo pagalba sunaikino mano šeimą.
Jei jis gaus visą knygą,
jis nudės visus, įskaitant ir tave!
Dabar jis pats sakė, kad ateis "kai patekės mėnulis. "
Bet mes lauksime paspendę jam spąstus.
Tu su peiliu ir aš, šalia to paukščio namo saugiai pasislėpęs.
- Kas tai? - Dar keli milžiniški žmonės.
Daugiau sąjungininkų!
Prisijunkite prie mūsų misijos!
Kerštas arba mirtis!
Tikėsimės, kad tik kerštas.
Planas toks.
Ne, palauk! Turime susivienyti! Būk susikaupęs!
Tėti. Lšsiunčiau 4 žinutes.
KodėI neskambini?
Kur tu?
Tučtuojau čia atvažiuok. Čia vyksta kažkokios beprotybės...
Čia vyksta labai keisti dalykai.
Blogi dalykai. Labai blogi.
Žadėjai mane paimti.
Tai kur tu?
Jis neatvažiuos, tiesa?
Jis išėjo pas kitą.
Jis apsigyveno su ja.
Jis nebegrįš pas mamą.
Nebe.
Mama norėjo, kad jis pasakytų tau pats.
Ji vis laukia, kol jis ims ir tau pasakys.
Viskas gerai, Tibsi.
Jie ir vėI ateina.
Džaredai, ką dabar darysime?
Liusinda mums patarė
nunešti knygą pas Spaiderviką, kad jis ją sunaikintų.
Ką?
Mes nežinome, ar jis gyvas, ką jau kalbėt apie tai, kur jį rasti.
- Ko ieškai? - Jis turėjo gyvūną.
Naminį gyvūną? Tai šunytis dabar mus išgelbės?
Ne šunytis, o grifas.
"Kai jį pašaukiu jo gimta elfų, su kuriais jis gyvena, kalba,
"jis atvyksta man padėti. "
Matai? Jo gyvūnas jį pats susiranda.
Kviesi grifą elfų kalba,
kad surastum 125-metį senuką, kuris yra gyvas arba ne.
Planas toks?
Ar žinai, kaip kviesti grifą gimta elfų kalba?
Žinoma. Grip, grip, niffgri eras eralk sihc yert-yerak imas, aiam, nnif.
Ar viskas?
Suveikė?
Regis, ne.
Lš garso galiu spręsti, kad jis nemažas.
Paukštuk, paukšteli...
Saimonai, būk atsargus.
Taip, taip! Suraskite Artūrą Spaiderviką. Nuneškite jam knygą.
Skriskite ant jo raiti. Pirmyn!
Joti ant šio žvėries?
Jis ne žvėris! Jis paukštelis!
Stambus paukštelis!
Juk mums neįmanoma...
Nusiramink. Viskas gerai.
Geras gyvūnėlis.
Paskubėkite! Ko laukiate? Lipkite.
Dieve mano, tai jis.
Artūras Spaidervikas.
Jis gyvas.
- Kaip grįšime namo? - Artūrai Spaidervikai?
Kaip gerai, kad jus radome.
Baisu, ką mums teko ištverti.
- Atleisk. Ar mes pažįstami? - Nelabai.
Liusinda, jūsų duktė, mūsų senelės sesuo. Ji mus atsiuntė.
Liusė? Jai tik 6 su puse metų.
Ne. Jai dabar 86 su puse.
Nesąmonė. Dar šįryt buvau su ja.
O gal vakar?
Ne, tai įvyko prieš 80 metų!
Turite patikėti. Jūs - mūsų giminaitis.
Padėkite man.
Ei, jūs!
Kas nutiko? Kas jiems?
Silfidės.
Jų giesmės, matyt, iškreipė mano laiko suvokimą.
Tai jų užduotis.
Sakai, Liusė dabar jau sena moteris?
Tai reiškia, kad mano žmona...
Dieve mano, ką aš padariau?
Apgailestauju.
Bet jūs turite mums padėti. Radau jūsų knygą.
Mano knyga? Ne! Tik ne čia. Ne dabar.
Neklausyk jų.
Paskui mane.
Čionai! Greičiau, kol jie į mus nežiūri.
Duok knygą.
Mano knyga.
Nederėjo tau jos nei skaityti, nei už rato nešti.
Taip, bet atnešiau jums ją, kad jūs ją sunaikintumėte.
Sunaikinti?
Gal proto netekai?
Juk atskleidžiau jų paslaptis!
Ir ši knyga - to įrodymas. Ši knyga - mano gyvenimas.
Jums 125 metai!
Jūsų gyvenimas baigėsi! Jūsų duktė užaugo be tėvo.
Vien dėI šios knygos.
Nemaniau, kad tai nutiks
dėI mano atradimų.
Klausyk. Žinau kai ką, ko dabar nenorėčiau
žinoti, bet niekuo negaliu padėti.
Žinau viena - jūs privalote sunaikinti šią knygą.
Kas tai?
- Kas yra? - Kur mano knyga?
Timbltekas. Jis įdėjo kitos knygos vidinę dalį.
Bet tikroji knyga liko rato viduje. Taip saugiau.
Ne. Keli puslapiai pas Malgaratą.
Jis panaikins apsauginį ratą... kai mėnulis patekės. Žinau.
Mama grįš namo. Turiu skubėt atgal.
Ne! Jos jums neleis.
Jos laikys čia mus visus.
Mes perdaug žinome.
Tai ką mums daryti? Turite mums padėti.
Jei aš toks senas, kaip sakai, iš manęs nebus jokios naudos.
Paskutiniai mano žodžiai mamai: "Nekenčiu tavęs. "
Klausyk.
Berniukui, kuris sugebėjo mane surasti,
mano pagalbos nebereikia.
Malgaratui reikia galios, kurias suteikia šios žinios.
Tu turi tas žinias.
Tu dabar esi knyga.
Turi dabar nešdintis iš čia. Greičiau.
Aš jas nuviliosiu.
Kai duosiu ženklą, bėk kartu su savo broliu ir seserimi.
Turėsite tik kelias akimirkas, kada galėsite pabėgti.
Lauk mano ženklo.
Štai! Turiu savo knygą!
Norite jos? Čionai!
Imkite! Čia ji bus saugi!
Bėk!
Imas, aiam, nnif! Taip, Bairone!
Nuskraidink saugiai juos namo!
Atsipeikėkit!
Jie jau ėmė skleisti nuodingą skystį!
O, ne. Mama.
- Važiuok iš ten, mama! - Apsisuk!
Stabdyk mašiną!
- Mama, atgal! - Ką darai?
Malore, vairuok! Varyk mašiną į ratą!
Mašinos tu nevairuosi!
Lėtink greitį!
Ačiū Dievui!
Paaiškinkite man, kas vyksta!
- Džaredai, ką mums daryti? - Saugoti namą.
- Saimonai, ten šalavijas... - Žinau!
Pakabink žoles ant langų.
Mal, atnešk visą Liusindos druską.
- Visą? - Visą.
Timbltekai.
Ratas tuojau išnyks! Pasirodyk!
Džaredai! Kas vyksta?
- Mama, turi manimi patikėti. - Ne!
Dar vienas žodis apie goblinus ir fėjas, aš prisiekiu...
Žinau, goblinai. Bet aš paslėpiau knygą. Jie jos neras.
Tikiuosi, jie ne...
Ko ji klykia? Tai man čia reikėtų klykti!
Jis nėra blogas.
Jie blogi.
Pirmyn, pirmyn!
Turime apsaugoti namą, supranti?
Greičiau! Pilkite visur!
Svetainė baigta!
- Saimonai, apiberk muzikos kambarį! - Gerai!
Plienas. Jis pjauna ir degina.
Mes iš Niujorko, mes įpratę.
Palaukite, tuojau. Tuojau.
Ratas sunaikintas.
Ratas sunaikintas! Puolam!
Langai ir durys apsaugoti.
Lendam per rūsį.
Laužykit! Laužkit!
Visi likusieji - aukštyn!
Pirmyn, rupūžės! Leškokit knygos!
Kur jie?
Suveikė?
Džaredai, traukiamės!
Atgal, Džaredai!
Bėgam!
Atiduokit knygą!
- Saimonai, galines duris! - Tuojau!
Mal, padėk man.
Ilgai nelaikys.
Padėkite man.
Kur jie dingo?
Kur jie? Paieškokime.
Tu - į kairę. Tu - į dešinę.
Lšsiskirstykit.
Tu sveika?
Suveikė.
Knyga saugi?
Taip. Puikiai padirbėjai, Timbltekai.
Ačiū Dievui.
Kas tai?
Einam.
Tėti?
Kas nutiko?
Ričardai?
- Ką čia veiki? - Kas vyksta?
Nežinia, nuo ko pradėti.
Nuo šito.
Kas tai? Parodyk.
Ne!
Pirma pasakyk tai, ką turėjai man pasakyti.
Ką?
Paskutinį sykį telefonu sakei,
kad turi man kažką pasakyti.
O ką?
Žiūrėk man į akis ir sakyk.
Noriu išgirsti tai iš tavęs.
Aš...
tik norėjau pasakyti, kad tave myliu.
Duok pažiūrėti.
Džaredai...
Neteisingas atsakymas.
Traukitės!
Ką padarei?
- Tai ne tėtis! - Dieve mano!
Atiduok knygą!
Bėk, Džaredai!
Atiduok knygą. Duok knygą.
Traukis!
Timbltekai!
Atiduok knygą!
Duok knygą!
Atiduok knygą!
- Nori knygos? - Taip.
Pasiimk!
- Tu sveikas? - Džaredai, tau pavyko.
Džaredai, tu sveikas?
Mirtis pabaisai!
Mums pavyko! Jūs pasiuntėt jį pas mane ir aš jį suėdžiau! Komanda!
Tas saldus keršto skonis!
Dar jaučiu skonį. Labai skanu!
Man pavyko! Taip ir maniau! Man sakė, kad nepavyks, bet pavyko!
- Knyga. - Mes tau padėsime.
Atleisk, kad netikėjau tavimi.
Ne, tai tu man atleisk.
Už tai, ką pasakiau. Nenorėjau...
Džaredai, tu nekaltas.
Aš kalta.
Maniau, kad apsaugosiu tave,
tačiau derėjo pasakyti tiesą.
Tavo tėtis išties tave myli ir jei nori gyventi su juo...
Nenoriu gyventi su tėčiu.
Ar leisi man likti čia, su tavimi?
Ar leisiu?
O kas mus gins?
Padėsiu tai tavo kambaryje.
Mano senas bičiulis Timbltekas.
Mano mažasis angelas sargas.
Knyga saugi, Liuse. Knyga saugi.
Mano tėvas pasakytų: "Puikiai atliktas darbas. "
Teta Liusinda?
Ateikite pažiūrėti.
Ar aš sapnuoju?
Ne, mano vaike. Nesapnuoji.
Vaike?
Ar žinai, kiek man metų?
Žinau.
Atleisk man.
Mane taip suviliojo magiškų būtybių pasaulis,
jog nebemačiau stebuklingiausios būtybės, esančios šalia.
Bet dabar matau.
Už tai niekada sau neatleisiu.
Žadėjai grįžti ir grįžai,
taigi, atleidžiu tau.
Mano mieloji, knyga išgelbėta, todėI silfidės
leido man pasimatyti su tavimi.
Bet likti negaliu.
Nes jei pasiliksiu čia,
pas mane grįš visi mano metai ir virsiu dulkių krūvele.
Tuomet šį kartą pasiimk mane su savimi.
Tėti.
O, Liuse.
- Eime su manimi. - Gerai.
Einam į vidų.
Skrisk kol dar gali, grife!
Esu prarijęs vieną pabaisą. Tu gali būti kitas!
SPAIDERVIKŲ KRONIKOS
Lithuanian